Пореден изморителен ден. Искам да се прибера и да си почина.
Коичи?
Хадзамада...
Здрасти, как си? Благодаря за онзи ден.
Оздравя ли?
Горе-долу. Изписаха ме преди два дни.
Къде е онзи негодник... Така де, къде е Джоске?
Прибра се.
Май вчера са били открили някакво невидимо бебе
и са бързали да открият майка му.
И то ли има Станд? - Така изглежда.
Бебето се привързало към бащата на Джоске, г-н Джостар,
и правело всичко невидимо, ако той не е край него.
Значи г-н Джостар ще се задържи в града?
Вероятно.
Ясно. Впрочем, Коичи, обичаш ли да четеш манга?
Манга? Чета колкото всички останали.
Чувал ли си за Рохан Кишибе, авторът на "Тъмнорозовото момче"?
"Тъмнорозовото момче"? Знам я! Голям фен съм й!
Наистина? Харесва ти? - Наричат я "хорър съспенс".
Има някои брутални сцени, но тръпката
и реалистичните герои са страхотни! - Съгласен съм!
А знаеше ли, че Рохан Кишибе живее в Морио?
Какво? Тук ли живее? Не вярвам! Лъжеш! Наистина ли?!
И аз не повярвах!
Дочух го от едни агенти на недвижими имоти.
Знам, че звучи невероятно, но е истина!
Искаш ли да отидем за автографи?
И още как! Отиваме!
Май имаме нещо общо. - Мислиш ли?
КИШИБЕ
Виж! Мисля, че там работи.
Свети! - Прав си.
Дали има семейство? - Чух, че живял сам.
Дебютирал е на 16, а сега е на 20.
На 20?! Толкова е млад! На моите години вече е бил професионалист.
Няма смисъл да слухтим.
Звънни на вратата. - Аз ли?
Хайде де! Заповядвам ти като по-голям.
Аз много се изнервям. - Какво? Не е честно.
Епизод 14: "На разходка до дома на художника на комикси, част 1"
Познах го! Рохан Кишибе!
Досущ като на снимката от новогодишното луксозно издание!
Така де... сенсей Рохан!
Кои сте вие? И какво правите? Някаква шега?
Не бихме си го и помислили! Ние сме ученици от гимназия "Будогаока"!
Ние сме ваши фенове. - Мои фенове ли? Читатели?
Адресът ми е бил разкрит. - Не. Случайно го дочух.
И знам, че е неочаквано,
но много ще се зарадваме, ако ни дадете автографи.
Мои фенове, значи?
Няма лошо. Може да се окажем на една вълна.
Няма значение. Извинете ме.
Един-два автографа не са болка за умиране.
Супер! Добре че дойдохме.
Вярно. Така и така сте тук, искате ли да разгледате студиото ми?
Ще ни пуснете там?
Приключих работа за днес, та ако искате...
С удоволствие! - Заповядайте.
Много ви благодаря!
Заповядайте вътре. - Еха!
Оригинални цветни илюстрации!
Страхотно! Усещането е съвсем друго!
Ще умра от кеф! Добре че дойдохме!
Откога работите в Морио?
Преди 3 месеца се преместих.
Роден съм в S Сити, но като малък съм живял тук.
Токио е много удобен, но за сметка на това шумен.
Тук много по-лесно мога да се съсредоточа върху работата си.
А и факс машините и ксероксите
ми позволяват да пратя пълна чернова за няма и четири часа.
Животът в големия град е просто един безсмислен статус.
Ами асистентите ви, екипа?
Нямам такива. Рисувам сам. - Сам-самичък?!
Рисувате 19 страници с такъв детайлен рисунък за седмица?
Рисувам ги за четири дни. Пет, ако има цветни страници.
През останалите дни се развличам с пътувания.
Не се погаждам много с хората, затова избрах да работя като художник.
Един асистент само би ми пречил на работата.
Поразително! - Гений!
Извини ме за момент. - Паяк!
Друго е да си по-далеч от града. Пълно е с всякакви буболечки и паяци.
Сенсей?
Значи това е дяволски паяк.
Срещат се в къщи и планински райони из цялата страна.
Макар че е тъкач,
някои от този вид плетат паяжини по всяко време на деня.
Впрочем, момчета, знаете ли как да нарисувате запленяваща манга?
Реалистичност! Тя е енергията, вдъхваща живот в една творба.
Самата тя се явява като развлечение.
Хората често смятат, че мангата е плод на въображението и фантазията,
но грешат!
Вълнуващо я прави изобразяването на това, което съм видял,
преживял и най-вече това, което ме е докоснало.
Например един обикновен столичанин би се отвратил от паяка и би го убил.
Как са свързани крачката му, къде се намират очите му,
как да различиш мъжкия от женския - все неща, които един художник на манга
трябва да знае, за да може да нарисува един паяк.
Паяжината на паяка се втвърдява след контакт с въздуха,
но от коя дупка излиза,
как изглеждат вътрешностите му?
Как се гърчи преди смъртта си, докато коремчето му е разпорено?
Трябва да си запознат с тези неща в името на реалистичността.
Това е жестоко! - Жестоко ли?!
Едно нищо неразбиращо хлапе критикува великия Рохан Кишибе?!
Няма такова нещо! Съжалявам!
Ще трябва да го опитам и на вкус.
Светът правилно възприема тези художници, наистина са странни птици!
Страхотна гримаса. Идеален пример за повръщащ човек.
Трябва да го скицирам! - Наистина?
Вече изглежда фалшиво.
Забрави, няма да правя скица. Би било безсмислено.
Съжалявам.
За автографи бяхте дошли, нали? Ще ида да си взема химикала от кухнята.
Ще донеса и чай. - Няма нужда.
Невероятно! Нямах представа.
"Тъмнорозовото момче" е толкова запленяваща манга
само защото Кишибе подробно изучава материала.
Хадзамада. Знам, че току-що дойдохме,
но може би е най-добре да си вървим.
Искаш да се прибираме ли? Защо? Тук е толкова забавно!
Няма особена причина. Наречи го просто предчувствие.
Не съм от най-прозорливите,
но имам чувството, че сенсей Рохан е малко опасен.
Опасен? Подозираш, че има Станд?
Не, нищо подобно! Просто...
Не е редно да му лепваш етикета "носител на Станд"
само защото е малко особен.
Нищо не му лепвам! Просто имам лошо предчувствие.
Но ако той наистина има Станд, не мислиш ли, че би било страхотно?
Ще имам нещо общо със знаменит художник на манга!
Както и да е, добре.
Нека си вървим, щом имаш лошо предчувствие.
Винаги можем да се върнем. При едно условие!
След като хвърля едно око на тази папка.
Коя? За коя папка говориш? - Много си зле, Коичи!
На бюрото. До телефона. Погледни по-внимателно.
Нима това е... - Нали каза, че тъкмо е приключил!
Това е първото нещо, което ми хвана окото.
Току-що завършена чернова на "Тъмнорозовото момче"!
Нима още никой не го е разлиствал?
Хвърлям му един поглед, и си отиваме. - Редно е да поискаме разрешение.
Коичи, художниците на манга явно са ти в мъгла.
Преди да влязат в печат, тези чернови са строго пазена
търговска тайна. Редакторите още не са го видели,
какво остава за двама непознати като нас!
Един поглед и го връщам обратно. - Още по-лоша идея!
Всичко е наред, никому няма да навреди.
Какво е това усещане?
Мангата е много вълнуваща, но такъв ли е ефектът от черновата?
Тръпки ме полазиха!
Много е интересно! Прилисти нататък, Хадзамада!
Ще полудея от кеф! - Изглежда,
сте съвместими с моята чернова.
Подозирах, че ще я прочетете.
И само първите, които я прочетат, и се окажат съвместими с нея...
Хадзамада... - Коичи...
Ще отворят сърцата си от моята способност Хевънс Дор!
Способност? - Ръката ми!
Коичи! Какво става?
Забележителност номер 5 на Морио Къщата на художника Рохан Кишибе
Човешкото тяло съдържа много информация.
Още от деня на раждането ви.
Превръщам ви в книги, за да прочета тази информация.
Книги, описващи вашия живот.
Помощ! - И ти чете мангата, нали?
Само не и аз!
Не се тревожете, това няма да ви убие.
Какво си намислил?
Както ви казах, чувството за реалистичност от страна на автора
играе много важна роля в една манга. Ще прочета живота и преживяванията ви,
за да почерпя реалистични идеи от тях. Интервюто не ти дава такава информация.
Ще ми разкажеш всичко на 100% реалистично.
Така, сякаш аз съм го преживял.
Коичи Хиросе. Роден на 28 март 1984 год.
в 06:27 ч. в болница "Червен кръст" в град S.
Родил си се 2325 грама и си прекарал седмица в инкубатор.
От четиричленно семейство си, имаш сестра на име Аяна.
Годините ти в основното и средното училище са минали обикновено.
Честен си по характер. Похвално.
Ти...
Каква е тази способност, която притежаваш? Екос?
Не съм единственият, надарен със способности?
И той ли?
"Носители на Станд"!
Животът ти коренно се променя от април 1999 година.
Оттогава имаш все невероятни преживявания!
Джоске Хигашиката, Джотаро Куджо,
Юкако Ямагиши, Окуясу Ниджимура, Тамами Кобаяши...
Не мога да повярвам... Невероятно! Запленяващо!
Всеки художник си мечтае за подобен материал, Коичи Хиросе!
Крейзи Даймънд. Платинена звезда.
Дъ Ханд, Лъв Делукс и т.н. и т.н.
Какво ще правиш с нас?
Ще отнема спомените ти като материал за мангата ми!
Екос!
Ще те помоля веднага да спреш действието на Станда си.
Или...
Ще ме атакуваш със звук със своя Екос, акт 2?
Именно! Освободи ме от ефекта на Станда си!
Ще бъда безпощаден! - Знам. Написано е на 11 страница.
По-плах си от повечето хора и често те подценяват,
но когато ножът опре до кокала, превъзмогваш страха си.
Впечатляващо, признавам. Силно ме заинтересува.
Убеден съм, че и читателите ми ще харесат характера ти.
Не блъфирам! Наистина ще те атакувам!
Просто млъкни и покажи какво можеш!
Екос, акт 2!
Пропуснах?
Случайно или нарочно?
Мерникът ти е малко крив!
Какво ще кажеш за това?
Къде се целиш?
Коичи, боя се, че сложих предпазителя на твоя Екос.
Не можеш да ми навредиш.
Предпазител?
Виж сам.
Написал съм го на единайстата ти страница.
НЕ МОГА ДА АТАКУВАМ ХУДОЖНИКА НА МАНГА РОХАН КИШИБЕ
НЕ МОГА
Това е способността на Хевънс Дор.
Тя ми позволява да чета преживяванията на хората
под формата на текст или картинки и да пиша в спомените им.
Не можеш да ме нараниш под какъвто и да било начин.
Какво?!
Не смятам да се бъркам повече.
Или мога да превърна живота ти в един фарс.
А това няма да ми е полезно в работата ми.
Така... Май ще е най-добре да надникна и в Хадзамада.
Вие сте гений, сенсей! Възхищавам ви се!
Така ли? Да видим какво имаме тук...
Олеква ти, като се гавриш с по-слабите от теб
като котенца и пиленца.
Искаш да изнасилиш Джунко от 12 "а", но си прекалено страхлив,
за да го направиш. Топките ти често се запотяват,
и се възбуждаш от мисълта, че някой може да те види как ги наместваш.
Ти си отрепка.
Изключено е читателите ми да харесат подобен персонаж.
Безполезен си!
Не е честно! Безнадежден съм! - Защо? Защо го правите?
Вие сте невероятен художник и без моите изживявания.
Светът ви е признал! Едва на 20 сте, а живеете в такава охолна къща.
Много по-успял сте от връстниците си.
Защо са ви моите спомени?
Да не мислиш, че великият Рохан Кишибе рисува манга
заради внимание и пари?!
Рисувам манга, за да се чете! За да може някой да я прочете!
Причината е простовата, но друго не ме касае.
И за да я прочетат, всеки ден търся реалистичен материал.
Чуй ме внимателно. Всеки път щом завърша чернова, това ми носи радост.
Всеки чувства удовлетворение след свършената работа.
Ала това чувство не трае дълго. Не трае дълго,
понеже почвам все повече да се безпокоя, че никой няма да прочете
завършената глава. Ами ако никой не ме чете следващата седмица?
Боя се, че може да забравя какво да нарисувам
и да изгубя мотивация.
Това усещане ме преследва още от 16-годишен.
Докато допреди три месеца някой не ме простреля със стрела
и не се сдобих със способността на Хевънс Дор.
Кейчо Ниджимура.. - Да, и той фигурираше при теб.
Убеден съм, че нямате представа какво е да търсиш материал,
достоен за шедьовър! Но ето го, вече е в ръцете ми!
Не мога да си мечтая за по-добър! Коичи, ще си присвоя твоята реалност!
Видя ли, Коичи? Сенсей Рохан се оказа много свестен.
Радвам се, че го посетихме. - Да, беше много забавно.
Не само че ни даде прекрасни автографи,
ами ни почерпи с чай и бисквити. С удоволствие пак бих го навестил.
Прав си, пак ще го посетим. Е, аз съм насам.
Прекрасен човек.
Няма да обелиш и думичка за това, Коичи.
Ама как? Как съм свалил 20 кг?
На вид съм си същият.
Отчита пет килограма. Кантарът не е счупен.
Това е невъзможно! Сигурно е работа на вражески Станд!
Как иначе ще сваля 20 кг!
Но кой може да е? Трябва да кажа на Джоске за това.
Какво има, Ко?
С мен ли? Почакай, какво щях да правя?
За какво говориш? Особняк. - Какво става?
Нищо. Брат ми се разхожда по бельо.
Какво щях да правя?
Мога да се закълна, че беше нещо много важно.
Е, щом съм го забравил, едва ли е толкова важно.
Чантата и обувките ми тежат цял тон днес.
Тази къща... Защо?
Несъзнателно се озовах пред дома на сенсей Рохан.
Вратата е отворена... Ще ми се да му благодаря за вчера,
но ще закъснея за училище. Май идеята не е добра.
Възможно е и още да спи, художник на манга е все пак.
Не бива да нахълтвам в дома му!
Идеята никак не е добра...
Видя ли това, Окуясу? - Видях.
Проследихме го,
понеже пое в обратната посока на училището, но какви ги върши?
Чия къща е това? Едва ли тук живее някоя мацка.
Сенсей Рохан...
Работи толкова съсредоточено.
Но защо не ме напуска чувството на ужас?
Чудно защо ли.
Радвам се, че дойде. Очаквах те. Идваш тъкмо навреме.
Превод: Джоро Джоров - Джо-Джо и asimilator
Следва: "На разходка до дома на художника на комикси, част 2"